REBANE PATRIKEJEVNA
Oh, raske on elu ilmas rebasel kui vanal viisul katkisel tee ääres.
Kõik on nii ebaõiglased, vaid kiired jalad need, et koertest pääsen.
Mul on kõiki vaja karta, hing kui händki värisema peab.
Kuid ei kurvastama hakka - on elu tõesti väga hea!
Jänkuke-vennake, ehk lased täna ööseks sisse vana Patrikevi tütre?
Tule sisse, rebane!
Elame koos tihedasti, kuid pliit toitu keedab hästi.
Tänan sind, vennas! Hästi ka lävel tunnen ennast.
Kui sellega juhtub, et kaob ära, siis murest võin minagi surra ära!
Vaadake, lapsed, kui kaob viisk, mis häbi! Kibedaid pisaraid valab siis tädi.
Jääb viisk terveks ja puutumata, me tädil ei lase nutta.
Rööviti, paljaks mind jäeti! Laias ilmas ma vaene ja väeti!
Vaid kanake-kirjakas minu muret leevendaks.
Ära ole, rebane, meie peale vihane.
Kui juhtub mure, meie uks jääb alati sul avatuks.
Ko-ko-ko-kole! Jänkudest lahkuda mul kerge pole!
Mul on kõiki vaja karta, hing kui händki värisema peab.
Kuid ei kurvastama hakka - on elu tõesti väga hea!
Hundu-vennas, ehk lased täna ööseks sisse vana Patrikevi tütre?
Muidugi lasen.
Ainult et näed - remonti teen. Suisa häbi, rebane, sinu ees.
Ära häbene, vennas! Hästi ka lävel tunnen ennast.
Kui temaga juhtub, et kaob ära, siis murest võin minagi surra ära!
Mina ja oinas - nii me siin elame,
kuidas siin miski saaks kaduda? Petujutt pole siin kohane!
Pole vaja seda kana ei mulle ega sulle.
Rööviti, paljaks mind jäeti! Laias ilmas ma vaene ja väeti!
Milline pettus, milline häbi! Ei aita ka oinas, elu on läbi!
Ära, rebane, minust halvasti mõtle, võta oinas, ära meid mustama tõtle!
Ah, räägin nii - ei vedanud neil taas! Kui pilve vahelt vilguks valguskiir -
jällegi ma voodis, mitte maas. On õdus tare see, hea söök ja sooja saan siin!
Mul on kõiki vaja karta, hing kui händki värisema peab.
Kuid ei kurvastama hakka - on elu tõesti väga hea!
Vennas-karu, ehk lased täna ööseks sisse vana Patrikevi tütre?
Kuidas siis mitte lasta?
On maja suur ja ruumi vabalt veel. Värskenduseks jahe duðð - sa tulnud teelt.
Kiiduväärt su headus, vennas, duðði ma ei võta.
Hästi ka lävel tunnen ennast.
Kui temaga juhtub, et kaob ära, siis murest võin minagi surra ära!
Teatan juba ette, et oinaid eal ei söö! Nimelt jumaldan ma mett!
Muu! Su oinast pole kellelgi vaja ju.
Rööviti, paljaks mind jäeti! Laias ilmas ma vaene ja väeti!
Löök! Veel nõrk südame löögike! Oi, suren, suren! Ei päästa ka pullike.
Võta, rebane, vasikas, ära ainult häbista! Ära karu-vanakest vargaks kuuluta!
Ah, räägin nii - ei vedanud neil taas! - Ko-ko! Meid tassida on raske tal!
Kui pilve vahelt vilguks valguskiir. - Mää! Mis lollused on sul kupli all!
Jällegi ma voodis, mitte maas.
Muu! Midagi sellist ei sooviks kellelegi ju!
On õdus tare see, hea söök ja sooja saan siin!
Pisike kaotus - suur saak! Hea töö! See pole vargus, ära vedelaks löö!
Mul on kõiki vaja karta, hing kui händki värisema peab.
Kuid ei kurvastama hakka - on elu tõesti väga hea!
Mul vedas taas... Ma voodis...
Ma jälle sooja saan...
Joosta, söönuna ma tuttu jään...
Ruttu, ruttu, muidu lauldud laul mul saab!
Jutustas Pastella